- Jak se máte, pane Mills? - Fajn a vy?
Výborně. Předpokládám, že se chcete podívat, co kupujete.
- Pokud to nevadí. - Víte kde je?
Jo.
Kdybych tak vybíral dolar od každého, kdo si to chce jenom vyzkoušet.
Tenhle stojí za to. Pro náročné uživatele.
- Mariah Carey, Beyonce, Gwen Stefani... - Co?
Kdo je Beyonce?
Dělám si srandu. Beru ho.
Promiňte pane, oslava pro dospělé je z přední strany.
- Jsem otec Kim. - Promiňte, ale já pro jejího otce pracuji.
Skutečný otec.
To je v pořádku Cyrile, já to vyřídím.
- Ahoj Bryane. - Lenor.
Jenom chci, dát Kim dárek.
Dáváme dárky na jedno místo, můžeš ho dát sem k ostatním...
Chci jí ho dát osobně.
Vidím, že se pořád držíš pravidel a děláš problémy.
- Ale no tak, Lenny. - Víš, že mi tak nemáš říkat.
Omlouvám se... Lenor.
- Tati! - Ahoj zlatíčko.
Pojď ke mně, broučku.
- Všechno nejlepší k narozeninám. - Díky.
Právě jsem říkala tvému otci, jak jsme připravili dárky.
Tady.
Zlatíčko, myslím si, že tohle se nesluší, měla by si otevřít všechny najednou.
Skvělý!
- Karaoke? - Pokud vím, tak chce být zpěvačka.
Když jí bylo 12, Bryane, to už je za námi.
- Děkuju tati. - Rádo se stalo.
- Pořád chci být zpěvačka, ale neříkej jí to. - Neboj.
Tak, a ještě snímek do alba.
Máme tu profesionálního fotografa.
Úsměv, sluníčko. To je moje holčička.
Panebože!
Stuarte, mám tě ráda.
Stuarte, ty jsi úžasný...
Já vím. Ahoj, Bryane.
Stuarte.
Už to není malá holka, co?
- Řekl bych, že ne. - Zůstaneš na oběd?
Ne, díky.
Chtěl jsem jenom popřát "Všechno nejlepší".
- Rád jsem tě viděl, Bryane. - Nápodobně.
Díky.
Narozeniny KIM
Hej!
Ty jsi zapomněl...
Pojďte dál.
Neříkej, že jsem tě před LA nevaroval.
3. sobota v květnu, červený víno, červený maso...
No jo, už mu to nejspíš leze krkem.
- Jo, rušný život v důchodu, každý den nová výzva. - No tak.
Co teď děláš, když jsi na odpočinku? Leháro, hraješ golf,
lovíš bohatý vdovy?
To zabere celý ráno.
No tak chlapi, přece víte, proč jsem tady.
A jak to jde?
Dobře. Dneska byly narozeniny.
Věřili byste, že Kim už je 17?
Hmm, 17!
Na Kim!
A Lenny je na tebe pořád nabroušená?
Teď už není Lenny, ale Lenor.
Takže pořád.
- A její manžel? - Dokonalost sama.
Ale pod povrchem to určitě pěkně smrdí.
Můžeme se v tom trochu pošťourat jestli chceš.
Myslíš, že to ještě neudělal? Pan "Pozornost pro detaily"?
Děkuju, Bernie.
- A jak se má Kimmy? - Dobrý.
Jo? A bývá někdy tady?
No, řekněme, že se na tom pracuje.
A už ocenila skutečnost, že si se vzdal svýho života
aby si jí mohl být blíž?
Takovej je život!
Pamatujete, jak jsme byli v Bejrůtu potom co zmizel šéf?
Bryan šel po tom pošukovi z Hizballáhu.
A hned jakmile to s ním vyřídil tak se odtamtud vypařil?
My pak museli vařit z vody, aby nás odtamtud vyzvedli a kde jsi byl mezitím ty?
Slíbil jsem jí, že nezmeškám žádné narozeniny.
Jo, přesně tohle se doneslo až do Landley (sídlo CIA).
Že jsi odletěl 14.000 kilometrů na narozeninovou oslavu svojí dcery.
Kam jsi říkal, že tě potom poslali?
Za severní polární kruh špehovat tučňáky?
Ne, ne, tučňáci žijí na Antarktidě.
Bylo to na Aljašku. A co z toho plyne, Same?
Plyne z toho, že my máme volnost, pohodu a klídek.
Kdo chce ty steaky krvavý?
- Naschle kluci. - Měj se Bryane.
- Dobrou noc. - Tak ahoj, Bryane.
Heleď, dělal jsem si srandu.
Myslíme si, že to co děláš je skvělý. Snažit se získat si zpátky Kimmy.
Ale zítra máme kšeft, přímo tady. Čtyři hodiny, 25.000 babek.
Doprovod nějaký popový hvězdičky, z koncertu na hotel.
- Schází nám jeden člověk. - Zpěvačka?
Já bych jí říkal spíš dojná kráva,
ta holka už prodala 20 milionů nosičů a to jí není ani 25.
Je to brnkačka, Bryane, jenom ji doprovodit tam a potom zpátky.
- V sále už bude mít vlastní lidi. - Ok.
- Ok? - Jo.
- Bereš to? - Jo.
- Ok, perfektní. Jako za starejch časů. - Lepší, žádnej mrtvej.
- Tak zítra. - Dobrou noc kluci.
Sedni si dozadu.
Proč vždycky já?!
Promiňte madam, váš manažer říká, že máme jít dál.
Madam říkejte raději mojí matce.
- Pojď, jdeme. - Ok
Bernie, Casey zůstaňte tady, já bude vpředu. Bryane, ty si vem tenhle pokoj.
Jdeme jdeme jdeme. Děkuju.
Nádhera.
Díky. Jak jste říkal, že se jmenujete?
Mills. Bryan Mills.
- Těší mě, pane Bryan Mills. - Nápodobně.
Už je čas. Jdeme na to.
Ok, pánové!
Promiňte slečno, tohle asi není vhodná doba,
moje dcera by chtěla být zpěvačkou, říkal jsem si,
neměla byste pro ni nějakou radu?
Jo, měla. Ať si najde něco jiného.
Já si počkám na devítku...
já si počkám...
- To zvoní můj telefon? - Haló?
Ahoj, zlatíčko.
Omluvte mě, to je Kim.
Zvuk? Jsem na koncertě.
Znáš tu píseň? Jo.
Jo, to je ona.
Ne, ne, nejsem tu kvůli hudbě,
pomáhám přátelům s ostrahou.
To víš, že potkal.
Co myslíš, že se tu děje?
Těší mě, že tě to zaujalo.
A mám radost, že jsi zavolala.
Jsem rád, že si se ozvala!
Oběd? Zítra?
Jasně, znám to tam.
12:30
Uvidíme se tam!
Tak tady je.
- Tak? Co se děje? - Chce jít na oběd.
- To je dobře? - Jenom my dva.
- Tak to je paráda! - Vážně pokrok.
Kdo nechal ty vrata otevřený?
Bryane, vypadneme odtud, jdi první.
Pohyb, pohyb.
- Pošlete sem další ochranku! - Jdeme.
Casey!
Bernie, zůstaň poblíž!
Jdeme, jdeme.
Tady, vemte si to. Pomůže vám to zbavit se toho šoku.
No tak, jen pijte.
Je to v pořádku, už je to dobrý.
Už jste v bezpečí.
Bernie, Casey, Rambo.
Opravdu Bryane, rozmysli si, jestli nechceš jít s námi.
Pořád máš ještě šmrnc. Můžeme toho udělat víc.
- Příští rok půjde na vysokou, že? - Jo.
- To o ni ale přijdeš. - Řekl bych, že i znovu najdu.
Pan Mills? Chtěla by vás vidět.
- Jak se cítíte? - Lépe.
Chce vaše dcera ještě pořád být zpěvačka?
Jo, už od 5ti let.
Není to tak skvělé, jak to vypadá.
Pod tím pozlátkem jsou jenom hotelové pokoje...
a letiště.
To je to po čem touží.
První číslo je na Gea, můj trenér hlasu.
Když ten řekne, že umí zpívat, tak to tak je.
Potřebuje pořádné vedení, účet je na mě.
Druhé číslo je můj manažer.
Když projde přes Gea tak jí zaručeně něco najde.
Děkuji.
Ne, pane Mills, já děkuji vám.
- Tak tady jsi. - Tati!
Ahoj, zlatíčko.
- Ahoj. - Ahoj.
Netvař se tak nadšeně.
Jsem jenom překvapený. Myslel jsem, že tu bude jen Kim a já.
Poprosila jsem mámu aby přišla.
Jeden malinovo-banánový shake s třešničkou, tak jak máš ráda.
- Díky. - Lenny, Lenor, dáš si něco?
Ne, díky.
Takže?
- Takže, tati, neuhodneš co.. - Hmm.
- Znáš moji kamarádku Amandu? - Jo.
Její příbuzní nás pozvali k nim, do Paříže!
- Že je to super? - A proč chceš do Paříže?
Tati?! Přece Louvre, Muzeum impresionismu, Picassovo muzeum.
Nevěděl jsem, že se tak zajímáš o umění.
Neblázni, to víš že jo. Ale tady jsem už všude byla 100x.
A Amanda tam byla loni v létě, takže umí francouzsky.
A protože ti ještě nebylo 18, potřebuješ moje povolení k odjezdu.
Tati, prosím. Opravdu moc moc chci jet.
Měl bys vidět ten obrovský pokoj s výhledem na řeku...
- Jenom ty a Amanda? - A její příbuzní!
Nedělej z toho vědu, Bryane. Prostě to podepiš.
Co je?
- Nelíbí se mi to. - Tati.
Znám svět, miláčku.
- Tati prosím! - 17ti letá holka by neměla cestovat sama.
- Ale já nebudu sama! - Dvě 17ti letý holky.
Amandě je 19!
A co tohle?
Co když pojedu s vámi? Ani o mně nebudeš vědět.
Umím být úplně neviditelný.
To už jsi předvedl po většinu jejího života.
Jenom podepiš ten papír, Bryane.
Promyslím si to.
Proboha Bryane, všichni tady víme, co to u tebe znamená.
Kimmy...
mám tu ještě něco.
- To je mi jedno. - Kim!
- Já tě nechápu. - Cože?
Obětoval jsi manželství kvůli službě vlasti,
rozházel sis celý život kvůli službě vlasti...
To nemůžeš teď alespoň trochu obětovat pro vlastní dceru?
- Pro ni bych obětoval cokoli. - Tak v čem je problém?
Nelíbí se mi, vystavovat svoji dceru riziku.
Naše dcera riskuje tím, že jede do Paříže?
Jsi ubohý.
- Už jde. - Díky.
Tři podmínky.
Chci adresu a telefon místa, kde budete.
Když někam pojedete, chci vědět kam a ke komu.
- Zavoláš mi, jak přistaneš... - Jo!
- zavoláš mi každý večer než půjdeš spát. - Ok!
Mezinárodní, moje číslo je uloženo.
- Kimmi? Vnímáš mě? - Ano, vnímám.
- Co jsem říkal? - Říkal jsi, ať ti zavolám, jak přistanu,
a každý večer než půjdu spát, tvoje číslo je uloženo v telefonu.
Dobře. Ještě jedna věc.
- Na letiště tě zavezu já. - Ok.
Tady to je.
Díky tati! Díky, díky, díky!
Mami!
Mám tě ráda, tati!
Mami, táta to podepsal! Musím zavolat Amandě.
Nebylo by jednodušší, kdyby si to podepsal hned?
Nebylo by jednodušší si o tom napřed promluvit?
V Paříži je pár míst, kterým by ses měla vyhnout, napiš si je.
- Tati! - No tak, vem si to.
90% času strávíme v muzeích, nemusíš se bát.
To je jako říkat vodě aby nebyla mokrá, zlatíčko.
Máma říkala, že jsi z té práce paranoidní.
No, práce mě naučila mít se na pozoru.
Pokaždé když jsem se ptala mámy, co děláš za práci, že jsi pořád pryč...
řekla mi, ať se zeptám tebe.
Ale vždycky, když jsi tu byl...
- bála jsem se zeptat. - Vážně? Proč?
Nevím.
Možná proto, že jsem se bála to vědět.
Možná je to něco, co by se mi nelíbilo.
Pracoval jsem pro vládu, to přece víš, ne?
To jako špion?
- Co dělá tohle tlačítko? - To ať tě ani nenapadne.
Ne... vlastně jsem byl, byl jsem "ochránce".
- Ochránce? - Jo.
A co jsi ochraňoval?
Citlivé věci, před nepřáteli.
A byla to dobrá práce?
Ano, jo, to byla.
Chybí ti to?
Ty jsi mi chyběla víc.
- Kim! - Tati, támhle je Amanda!
Jdi napřed, vezmu kufry.
MAPA EVROPY
- Jimmy ti s tím pomůže. - To zvládnu.
Lenor, ty o tomhle víš?
Ona nejede jenom do Paříže.
- Já vím. - Lhala mi!
Ano, protože s tím nemohla být upřímná.
Proč? O čem to mluvíš?
- Tvoje pravidla a podmínky... - Co je tohle?
Místa koncertů U2 na evropském turné.
- Jede po Evropě za rockovou kapelou? - Všechny děti to dělají.
Stuart sehnal lístky, zajistili jsme ty nejlepší hotely...
Nejlepší hotely?
Žiješ si ve vlastním světě, za svými zdmi,
se služkami, šoféry, sluhy.
- Nemáš ani tušení, jaký je svět okolo! - Ano, stejně tak ona.
Ale jinak se to nenaučí.
Neříkej mi, že nevím nic o světě.
Pět let jsem čekávala na telefon, který kolikrát nepřišel za celý týden.
Na někoho kdo přijde a řekne mi, že už ani nikdy nezavoláš.
Podívej, já vím, že jsi tu proto, že chceš mít ke Kim, nějaký vztah.
Na to nemusíš být nejlepší matka na světě.
Nech ji žít, nebo ti slibuji...
slibuji, že ji ztratíš.
Děvčata!
Kim...
Mám tě ráda!
Tak pojď!
Neboj, naučím tě francouzsky všechno co potřebuješ, není toho moc.
Skvělý!
Nechcete vyfotit obě?
Ano, prosím.
Líbíš se mu!
A je to. Moc hezké.
- Díky. - Odkud jste?
Z Kalifornie.
"Kdyby tak všechny holky byly z Kalifornie."
Já jsem Peter.
Já jsem Amanda.
- A to je Kim. - Ahoj.
Rád vás poznávám.
- Jedete do Paříže? - Jo.
Taxíky jsou tu pořádně drahé. Nechcete se složit na jeden?
- Jo, jasně. - Ok, perfektní.
Díky
Pro informace o příletech stiskněte 1.
Zadejte prosím číslo letu.
Let 288 přistál v Paříži
letiště Charlese de Gaulla v 8 hodin místního času.
- Tak pojď... - To myslíš vážně?
Pane jo!
- Pěkné místo! - Jo, to je, díky.
Vlastně tu bydlí moji příbuzní, ale přes léto tu nejsou.
- Máme to celé pro sebe, půjdeš dál? - Wow.
- Hele, já ti nevím. - To je v pohodě.
Já už stejně budu muset jít.
- Rád jsem vás poznal. - Ok! My tebe taky. Čau.
Večer je tu jeden mejdan. Nechcete přijít?
- Jasně, jo. - Amando ani ho neznáme.
Co bys ještě chtěla vědět? Je super!
- Vyzvednu vás kolem deváté. - Ok, tak jo.
Tak jo, a váš byt?
Je to v pátém patře.
- Dobře, uvidíme se večer. - Ok, čau.
Ano. Rue Lapont číslo 9, 5. patro.
Dvě dívky okolo 18ti.
Pane jo!
- To je přesný! - Je to tu úžasný!
Jenom jsi mi neřekla, že sem jedeme randit.
V čem je problém?
- Řekla jsem tátovi, že budeme tady. - Řekla jsi, že budeme věčně v muzeu.
No tak, nepřijde na to.
- Vyspím se s ním. - S kým?
- S Peterem! - Vždyť jsi ho teď poznala.
Francouzi jsou prý úžasní v posteli.
A možná má kamaráda...
- Ne. - Ale no tak.
Někdy o to přijít musíš, tak proč ne v Paříži?
- Amando? - Co?
Kde je koupelna?
TÁTA
1 ZMEŠKANÝ HOVOR
- Haló? - To jsem já. Volala ti Kim?
Bryane, je jí 17, je v Paříži,
nech ji dýchat. Ona se ozve.
Vem si prášek na spaní nebo si dej panáka... Dobrou noc.
Dobrou noc.
Ahoj táto!
Kim...
Co jsem ti říkal? Měla jsi zavolat, když jste přistáli.
- Promiň. - Měl jsem strach, že je něco s telefonem.
- Ne, bylo to jenom tím spěchem na letišti. - Dobře.
Kdybych měl číslo do bytu kde jste, volal bych tam.
- Jaké je tam číslo? - Nemám ho.
Kimmy, no tak, je to jedna z podmínek.
Dej mi k telefonu někoho z Amandiných příbuzných.
Tati, oni jsou ve Španělsku, nevěděla jsem to, přísahám.
Ve Španělsku?
Kim...je ještě něco, co bys mi chtěla říct?
Kimmy!
Někdo tady je!
Vrátili se její příbuzní?
Ne...
Panebože, dostali Amandu!
Co?
O čem to mluvíš, Kimmy?
Kim?
- Kim! - Tati, oni ji unesli!
Dobře, teď mě poslouchej.
Panebože.
Potkaly jste někoho v letadle?
- Ne... - Na letišti?
- Ne... Ano, Petera. - Peter? A jak dal?
- Nevím. - Američan?
- Ne. - Věděl, kde budete?
Přijel s námi.
Tati, už jdou. Prosím. Bojím se.
Já vím. Buď pozorná.
Musíš to zvládnout.
Kolik je tam lidí? Počet lidí.
Tři, čtyři, já nevím.
Kde jsi ty?
Jsem v koupelně.
Jdi do nejbližší ložnice, schovej se pod postel a řekni, až tam budeš.
- Jsem tu. - Další část je velice důležitá.
Jdou si pro tebe. Kim, zůstaň pozorná, zlatíčko.
Tohle je klíčové. Budeš mít 5, možná 10 vteřin.
Velmi důležitých vteřin. Telefon nech ležet na podlaze.
Soustřeď se a zakřič všechno co na nich uvidíš.
Barvu vlasů, očí, vysoký, malý, jizvu, cokoliv uvidíš, rozumíš?
Jsou tam, už je slyším.
Pamatuj si, soustřeď se.
Dej ten telefon blíž, ať je slyším.
Odcházejí.
Myslím, že...
180cm, tetování, zápěstí, půlměsíc.
Nevím, kdo jste,
nevím, co chcete,
jestli chcete výkupné, řeknu vám hned, že nemám peníze.
To co ale mám, je velmi neobvyklý druh schopností.
Schopností, které jsem potřeboval celou svoji kariéru,
schopností, které jsou noční můrou pro lidi jako jste vy.
Když moji dceru teď necháte jít, tak to nechám být.
Nebudu tě hledat.
Nebudu tě pronásledovat.
Ale jestli ne,
tak tě hledat budu.
Najdu si tě.
A zabiju tě.
Hodně štěstí.
Same, to jsem já. Potřebuju laskavost.
Něco ti pošlu, potřebuju analýzu, hned teď.
- Unesli ji. - O čem to mluvíš?
- Máš za mořem nějaké nepřátele, Stuarte? - Proč bych měl nějaké mít?
Protože obchoduješ za s mořem s ropnými korporacemi.
Protože jsi před pěti lety uzavřel kontrakt na ropu s partou rusů.
K čertu! Jakto, že o tom víš?
Když už jsem měl nechat svoji dceru odejít, tak za někým o kom vím všechno.
- Lhal jsi o svých zdrojích... - Teď není čas měřit si ptáky, Stuarte!
Zeptám se znova, víš o někom, kdo ti jde po krku?
- O nikom nevím. - Který pokoj má Kim?
- Chci vědět co se stalo. - Volala mi.
Do bytu pak přišli lidi, kteří ji unesli.
- Bože můj! - Které dveře?
Tyhle.
Něco co můžu udělat?
Máš kontakty v NetJetu na letku co mají na Bahamách.
To mám.
- Sežeň mi letadlo do Paříže. - Čas odletu?
Před hodinou bylo pozdě!
- Musím si zavolat, budeš v pořádku? - Jo, jsem v pohodě.
Prosím, přiveď mi ji zpátky, Bryane...
Napřed ji musím najít.
Same? Co jsi zjistil?
Mluví albánsky, podle přízvuku
a dialektu musí být z města jménem Tropoje.
To místo je líheň těch nejhorších grázlů.
Rusové je berou jako největší špínu.
Jeden z nich zmínil jméno Marko.
Máme informaci, že mafiánský boss Marko Ocha
se asi před půl rokem přesunul do Paříže.
Jestli je to on, jde o velkou rybu. A to tetování, to je znak celé skupiny
- Jsi tam sám? - Je tu se mnou Lenor.
- Ahoj, Lenny. - Ahoj, Same.
Potřebuje to slyšet.
Zaměření skupin z téhle oblasti
je obchodování se ženami.
- Pokračuj. - Ok.
Dřív nabízeli ženám z chudých evropských zemí -
Jugoslávie, Rumunsko, Bulharsko práci na západě jako služky nebo chůvy.
Když je propašovali pryč, přinutili je brát drogy
a k prostituci.
V poslední době se ale rozhodli, že jsou mnohem výhodnější...
únosy mladých žen, které cestují. Ušetří tím náklady na přepravu.
Moje holčička...
Co dál?
Podle toho, co se ví o fungování těhle skupin,
tak podle analýz zbývá 96 hodin od chvíle kdy je unesena.
Zbývá do čeho?
- Že už ji nikdy nenajdeš. - Ne!
180cm, tetování, zápěstí, půlměsíc.
Hodně štěstí.
Děkuji.
Jdi do nejbližší ložnice a schovej se pod postel, řekni až tam budeš.
Zůstaň pozorná, zlatíčko.
Telefon nech ležet na podlaze.
Soustřeď se a zakřič všechno co na nich uvidíš.
Barvu vlasů, očí, vysoký, malý, jizvu, cokoliv uvidíš, rozumíš?
Jsou tam, už je slyším.
Soustřeď se.
Odcházejí...
180cm, tetování, zápěstí, půlměsíc.
- Ahoj. - Ahoj.
- Já jsem Peter. - Ingrid.
- Na prázdninách? - Jo.
- Já taky. - Fajn!
Taxíky jsou tu pěkně drahé, nechceš se složit na jeden?
- Jasně, proč ne. - Super.
Promiňte.
- Hej, co je? - Jeď!
- Dvě Američanky, ze včerejška! - Já nic nevím!
Mluv nebo to z tebe vymlátím!
Ty dvě Američanky, kde jsou?
- Jako za starých časů. - Copak to někdy bylo jinak?
Mezi námi dvěma? Ne.
Ale teď, když jsem v kanceláři, svět vypadá jinak.
- Myslíš nudně. - Jinak.
Dobře, trochu nudně.
A být na odpočinku je zajímavější?
Nebylo, dokud moje dcera včera nezmizela v Paříži.
Ji a její kamarádku si vytipovali na letišti.
- Albánskej pozorovatel. - Jak tohle víš?
Jsem na odpočinku, ne mrtvej.
Předpokládám, že policii u toho nechceš.
Jedu sólo a mám 96 hodin. To bylo před 16ti hodinama.
Dobře, prvně bychom měli najít toho pozorovatele.
Už jsem ho našel. Je mrtvej.
A tak už jsi ho našel?
Bryane, nemůžeš jenom tak pobíhat a bořit Paříž...
Jean-Claude, klidně zbořím Eiffelovku když budu muset.
- Zapomínáš s kým to mluvíš? - Myslel jsem, že s přítelem.
To ano, ale pamatuj si prosím, že tvůj přítel je teď v kanceláři.
Náměstek ředitele pro vnitřní bezpečnost.
Velice působivé.
Jsou to Albánci!
Přišli sem z východu, před 6ti nebo 7mi lety.
Bylo jich tak 15, možná 20.
Teď jsou jich tu stovky. Nevíme ani kolik.
- A jsou nebezpeční. - To už jsem slyšel.
Kde je najdu?
Nejlepší místo kde začít je Porte de Clichy.
Bryane, snaž se nenadělat moc velký binec!
Potřebuju sledování...
Jean-Claude. Telefon.
- Ano. - Pronajal si auto.
- To je vše? - Ano, zatím je klid.
To nevydrží dlouho. On jen tak neusne.
PORTE DE CLICHY
- Gregor Malasevid? - Ano, ano, já jsem Gregor.
Jsem pan Smith. Nastupte si.
Tady je moje resumé a doporučení k překladatelství.
Ano, z albánštiny do angličtiny. Mluvíte albánsky.
Albánsky, srbsky, chorvatsky...
Než začala válka, pracoval jsem jako učitel na základní škole...
- Jakou máte sazbu? - Sazbu?
Obvykle je to 25 na hodinu za první tři hodiny...
- a pak... - Dobře.
Tady máte na deset hodin. Čekejte tady.
Pane Smith, nějak nerozumím, o co tu jde.
Jediný co teď musíte udělat je počkat tady.
Dobrý večer.
Ahoj.
- Hledáš společnost? - Líbí se mi tvoje šaty.
- To je hedvábí? - Nemám ponětí.
- Chceš vědět ceny? - Vypadá to tak.
Musí to být hedvábí, zdůrazňuje tvoje křivky.
Dělá to 40 euro za "standard".
Standard, můžeš to nějak upřesnit?
To může být celá škála možností.
Třeba líbání, stisknuté rty rozevřené rty.
- Ty si mě nechceš koupit, tak odpal. - Ne, ne, já jsem neříkal, že tě nechci.
Jenom jsem se chtěl trochu naladit, před jednou oslavou.
Jako to karaoke, co jsem koupil.
Napřed jsem si musel přečíst návod.
Hezky bod po bodu, několikrát...
Tvoje karaoke je mi u prdele jasný?
- Dostaneš mě do potíží. - Potíže? Vážně? S kým?
Odpal!
Dobře, poslouchej, omlouvám se.
Když budu chtít víc položek.
Dostanu slevu?
Už jsi mě stál 2 kšefty.
Jmenuju se Bryan.
Do háje, měl bys radši zmizet.
Myslel jsem, že se domluvíme.
Antone, promiň, není to moje chyba. Jenom jsem...
- Proč tu holku otravuješ? - To není tvoje věc!
To teda je, když nechceš utratit peníze tak tě to bude něco stát.
- Jenom jsem smlouval. - Žádný smlouvání,
cena je jenom jedna.
Teď naval dvojnásobek abys vůbec odešel.
Nevím o čem to...
- 50 euro jinak dostaneš nářez! - Jasně, jasně, ok.
Klid.
Panebože.
Ok.
Tady je 50.
A dalších 50 za to jakej jsi blbec.
Teď odtud mazej!
Ještě jednou tě tu uvidím a jsi mrtvej!
Pane Smith, já vážně nevím, co pro vás mohu udělat, ale tohle je...
- Jste tu, abyste překládal. - Ano, ale co mám překládat?
Tohle.
Překládejte.
- Mluví o vás. - Co o mně říkají?
- Není to moc lichotivé. - Konkrétně?
Říkají, promiňte pane Smith, jaký jste idiot.
Jenom kdybyste mi vysvětlil, co tohle všechno...
Prostě překládejte.
Jeden teď říká, že se mu hřeje klobása ale...
Pokračujte.
Ten druhý říká, že by s tím měla něco dělat jeho babička.
- Chcete to vážně slyšet vše, pane Smith? - Každé slovo.
Teď mluví o fotbale.
Zápas mezi Laziem a Marseille.
Hodně prohráli na sázkách.
- Možná, kdybych věděl jaký účel... - Pro vás je lepší to nevědět.
Pořád o fotbale?
Peníze na telefon.
Musel zařídit nějakou práci na stavbě,
Něco jako že,
jsou problémy s novým zbožím.
Pane Smith, já vůbec ničemu z toho nerozumím.
To ani nemusíte. Na shledanou.
Chtěl jsem ještě anglicko-albánský slovník. Máte ho?
Děkuji.
Mám tě ráda!
Kde jsi to vzala?
Jsem dobrá...
Kdo ti to dal?
- Kdo? Kdo ti to dal? - Jsem dobrá...
Říkal jsem ti, že to takhle v klidu dlouho nevydrží.
Rozumím, co uděláme teď?
Sleduj ho, jestli tě zpozoruje tak se bude snažit tě setřást.
Grázl.
- Zdravím, jak se máš? - Ahoj.
- Jak se má žena? - Pořád si vyskakuje.
- Už je to dlouho co jsem tě tu viděl. - Hodně dlouho.
- Budeš chtít ubytování? - Ano, děkuju.
- Ano? - Musíme si promluvit.
Poslouchám.
Podívej, mohl by si přijít sem? Nevidím tě, kde jsi?
Já tě vidím i slyším výborně.
Řekni jim, ať si od toho běhání odpočinou.
Hledáme jeho mobil.
Zaměřujeme směr.
Nemyslel sis přece, že bych přišel tam dolů, že?
Nemyslel jsem si, že tu naděláš takovou paseku!
Nebyl čas, abych se staral o maličkosti.
Já vím. Máš 70 hodin.
Už jenom 56.
- Máme ho. - Ne, už nemáš ani jednu.
Můj nadřízený tě chce zatknout, přesvědčil jsem ho, že tě pošlu domů.
Air France 001, odlet dnes ve 14.00.
První třída.
Pozornost od Francouzské vlády, chtějí jen to nejlepší.
A co bude s mojí dcerou?
Říkal jsem ti, že teď sedím v kanceláři...
a dostávám příkazy od někoho, kdo sedí ve větší kanceláři.
No tak, 7 mrtvol, 3 v nemocnici, zničená budova...
chaos na letišti, děláš vše pro to, aby tě odvedli v poutech.
Tohle je nejvíc, co jsem mohl udělat, promiň.
Na "promiň" se nehraje, Jean Claude. Ne teď.
Nemůžeš porazit celou Francii, Bryane, vždyť to víš.
Já se nesnažím ji porazit, já chci jen zachránit svoji dceru.
A byl to přívěs, ne budova.
- Našli jste ho? - Negativní.
Ne, ne, ne, nech to tak.
To je v pořádku, jsi na kapačce.
Lék. Vytáhne to z tebe drogy.
To je v pořádku.
Kde jsi vzala tohle?
Kdo ti dal tuhle bundu?
Máš ji od ní?
Byla od téhle dívky?
Nevzala jsem ji.
Byla mi zima. Dala mi ji.
Kde? Kde ti ji dala?
V domě.
Jakém domě?
Domě s červenými dveřmi.
Promiň.
Říkal... říkal, že je tam párty.
A ta dívka, co ti dala bundu, je pořád v tom domě?
Byla hodná.
Já vím.
Je to moje dcera.
Musím najít ten dům, víš kde to je?
Paradis...
ULICE PARADIS
- Dobré ráno. - Co pro vás můžu udělat?
- Chci mluvit s vaším šéfem. - Žádný šéf tu není.
JEAN CLAUDE PITREL Náměstek ředitele pro vnitřní bezpečnost
Nic špatného nedělám.
Stisknu tlačítko a vtrhne sem 30 chlapů, dřív než se stačíš poškrábat na koulích.
Tak přestaň dělat blbýho než tě zavřu za mrhání mým časem.
Počkejte tady.
- Máte zbraň? - Držíte ji v ruce.
Kafe, s jedním cukrem, prosím.
Tak co tu chcete?
Chci se domluvit na pravidlech.
My už jsme ale domluvení s panem Maconem.
Pana Maconeho přeložili na jiné oddělení.
Proto to jdu dohodnout znovu.
Asi si myslíte, že mi přeskočilo, tak vám to celé vysvětlím.
Dobrá káva.
Máme vás pod satelitním dohledem, 24 hodin denně.
Slyšíme všechno, co řeknete, víme o všem, co děláte.
Máte vůbec představu na kolik přijde pootočit satelit,
který je na oběžné dráze, 300 kilometrů na zemí?
Ceny jdou nahoru, vaše ceny, moje ceny, je to logické.
Mimochodem, kdo z vás je Marko?
Co je ti po tom?
- Řekli mi, že Marko to tu vede. - My všichni jsme Marko.
- Marko, z Tropoje. - My všichni jsme z Tropoje.
Jestli si tu chcete dál hrát, tak přidejte 10%.
Pane, jestli se nás snažíte vydírat protože jsme imigranti, tak se nedohodneme.
Vydírám vás protože porušujete zákon.
Za co chcete abych vás zavřel?
Drogy, únosy, prostituce? Vyberte si.
Přišli jste do téhle země, zneužíváte systém a myslíte si,
že když jsme tolerantní, tak jsme i hloupí a slabí.
Vaše arogance mě uráží, a proto chci 10% navíc.
Takže jdete od toho nebo si chcete dál hrát?
- Kolik? - 20%
A máte moje slovo, že to nepoženu výš.
Na rok.
Jak se řekne albánsky cukr?
Udělali jste dobrý obchod, pánové.
Uvidíme se za měsíc.
Kamarád mi dal tohle, je to albánsky mohli byste mi to přeložit?
Hodně štěstí.
Tati!
Vy už si mě nepamatujete?
Mluvili jsme spolu po telefonu před dvěma dny.
Říkal jsem, že si tě najdu.
Kim?
Amando...
Vstávej!
Potřebuju, aby si byl při vědomí.
Už si se probudil?!
Kde je ta dívka?
Kde je?
Tak nějak, jsem si zvykl na některé zdroje.
Bylo by fajn, kdyby v některých zemích investovali do elektrické sítě.
Třeba rozvojové země.
Stane se, že otočíš vypínačem ale proud nejde celé hodiny.
Začne ti docházet trpělivost a začne se s praktikami,
jako trhání nehtů, kapání kyseliny na kůži...
Ty příklady asi mluví za vše.
Ale tady je proudu dost. Je to fajn, že se na to dá spoléhat.
Jenom otočíš vypínačem a elektřina jde klidně celý den.
Kde je?
Brzo přestanu plýtvat časem. Marko z Tropoje.
Řekneš mi, co chci vědět, nebo se ten vypínač vypne
teprve až vám odpojí elektřinu za neplacení účtů.
Kde je moje dcera?
Když vás to uklidní.
Prodal jsem ji. Je panna.
Hodně peněz.
Ty jsi prodal moji dceru, je to tak?
- Komu? - Nevím.
Nevím.
- Co? - Saint Clair.
Saint Clair? To je člověk? Místo?
Člověk... Patrice Saint Clair.
Kde ho najdu?
Nevím.
Já nevím!
Prosím! Já to nevím, nevím to!
Ne! Prosím! Prosím!
Věřím ti.
Ale to ti stejně nepomůže.
- Už jsem doma! - Tati!
- Ahoj děti, pojďte sem. - Ahoj, tati!
Podívej, kdo je tu.
- Bryane, jaké milé překvapení! - Jean Claude...
Děti na tebe čekaly.
Když je uložíš spát, můžeme večeřet dřív, než to všechno vystydne.
- Bryane, postaráš se o to ostatní? - Jistě.
Chviličku vydržte.
Dobrou noc.
Právě jsem říkala Brayenovi, jak je to skvělé, že jsi změnil práci.
Každý večer doma na večeři. Děti z toho mají radost.
Jo, je to fajn přijít domů, vidět děti a vědět, že jsou v bezpečí.
Bryan říkal, že přemýšlí o tom, že by se přestěhoval.
- Vážně? - Ano, do Paříže, už tu prošel pár domů.
- Stehýnko nebo prsíčka? - Stehno, prosím.
Našel jsi něco zajímavého?
Dalo by říct, že ano. Na ulici Paradis.
Myslím, že lidé tam znají někoho od vás z kanceláře,
pan Macone. Znáš ho?
Hmm Henry? Říkám mu "pan Nervózní".
Vždy vypadá jakoby měl nějaké strašlivé trable.
Mrkev?
Už jsem tomu přišel na kloub, Jean Claude.
Vím o všem.
Doufám, že v těch sračkách nejsi taky namočený.
- V čem? - Teď to není vhodné, Bryane.
- Jedeš v tom taky? - V čem?
- O čem to mluvíte? - Je to tak, že?
Můj plat je mizerný. Výdaje jsou velké.
Dokud to zabezpečí moji rodinu, je mi jedno, odkud ty peníze jsou.
- To je celé, v čem jsem namočený. - A co moje rodina?
Já ti to říkal.
Prosil jsem tě, abys mi tu nedělal potíže.
- Kdo je Patrice Saint Clair? - Nevím. Nestarám se.
A teď tě odvezu na letiště.
- Jean Claude... - Mlč, Isabelle. Sklapni!
Tak jdeme, večeře skončila.
- Já ještě neskončil. - Ale ano.
Ještě ne.
Tohle se stává když sedíš v kanceláři.
Zapomínáš. Jako třeba, která pistole je nabitá a která ne.
Isabelle! Vrahu!
Je to jenom škrábnutí.
Ale jestli mi nedáš, co chci, tak to poslední co uvidíš,
bude kulka, kterou ti pošlu mezi oči.
Takže, Patrice Saint Clair?
PŘÍSTUP K CENTRÁLNÍM ZÁZNAMŮM HLEDÁNÍ PODLE JMÉNA - SAINT CLAIR
Nemuselo to tak bolet, kdyby si se víc zajímal o moji dceru
a míň o to zatracený místo v kanceláři. Omluv se za mě svojí ženě.
POLICIE
- Můžu vám nějak pomoct? - Přišel jsem za panem Saint Claire.
Vaše jméno prosím?
Je mi líto, ale nejste na seznamu.
Můžete se podívat ještě jednou, prosím?
Dovnitř.
Mohu vám nějak pomoci, pane?
- Vaše šampaňské? - Jo, vezmu to.
Máme tu 50.000.
50.000
Máme tu 150.
Šampaňské, pane?
200, máme tu 250.
- Mám vám nalít? - Ano.
Máme tu 250.
250...
Prodáno za 250.000.
Poslední položka.
Jako obvykle jsme nechali to nejlepší na konec.
Mluví anglicky, trochu francouzsky,
zaručeně nedotčená.
- Promiňte. - Vypadni!
Začneme na ceně 100.000.
100.000...
100.000
- Říkal jsem... - Slyšel jsem!
Kup ji!
Máme tu 100.000.
Kup ji!
300... 350.000.
450.000
500.000
Prodáno.
To je pro dnešek vše.
Děkuji, že jste přišli.
Zboží si můžete hned vyzvednout.
- Jdi. - Odtud se nedostaneš.
Jestli chceš žít tak to zařiď, aby ano.
Takže...
pane...
Víme, že tohle vy nejste. Takže jak vám máme říkat?
Vlastně je jedno, kdo jste, co ale není jedno,
je to co tu děláte. Povíte mi, co tu děláte?
Ta poslední dívka. Jsem její otec.
Božínku.
Vraťte mi ji.
Přál bych si, aby to šlo, opravdu...
Já jsem také otec, mám dva syny a dceru.
Ale něco vám řeknu. Pane AťUžJsteKdokoliv.
Tohle je obchod, velmi výjimečný obchod.
- S velmi výjimečnými zákazníky. - Zaplatím!
V tomhle obchodě nejsou žádné reklamace, vracení, slevy, odkoupení zpět.
Všechny prodeje jsou konečné.
Diskrétnost, je jediné pravidlo, které tu máme.
Zabijte ho. Potichu, mám tu hosty.
Jdi se prosím podívat čemu na "potichu" nerozuměli.
Ano, pane.
Ok, tohle můžeme nějak vyřešit je mi jasné, jak se cítíte...
ale měli bychom si promluvit, ok?
Můžeme to nějak urovnat!
Nemáte ani ponětí...!
- Kde je? - Prosím, zkuste pochopit prosím...
U přístaviště je loď...
Prosím, pochopte to... Celé to byl jenom obchod.
Nebylo to osobní.
Pro mě to bylo celé osobní.
- Tati! - Kim.
Ty jsi pro mě přišel!
Říkal jsem, že si pro tebe přijdu.
Mami!
Zlatíčko...
Ukaž, vezmu to.
Bryane, kdyby si cokoliv potřeboval...
Já už všechno co potřebuju, mám.
Mám tě moc ráda.
Děkuju ti.
Půjdeme?
Určitě nechceš jet s námi?
To je v pohodě, vezmu si taxík, díky.
Dobrá.
- Mám tě moc ráda, tati! - Já tebe taky.
- Kde to jsme? - Říkal jsem, že je to překvapení.
- Ahoj. - Ahoj.
Něco mi říká, že bude zdvořilé taky pozdravit.
- Ahoj. - Takže, ty bys chtěla být zpěvačka?
- Ano. - Ano, chtěla.
Pojďte dál, uvidíme co v tobě je.